FEM ÅR TIDIGARE
NICE, FRANKRIKE
-De kommer att mörda mig. -Du skulle inte ha blåst maffian.
Jag gjorde en liten bokföringsmiss.
Jag ser bara till att du kommer hem välbehållen till din rättegång.
-Vi är i luften om fem minuter. -Om jag har tur.
Är det säkert? Det ser farligt ut.
Vi har vidtagit alla säkerhetsåtgärder.
Spring!
Ducka!
-Jag visste att jag skulle dö! -Håll klaffen och sitt kvar!
Cohen!
Ja? Mitt jobb. Vad tror du att jag gör?
Är Lawson här så hittar jag honom.
Det kallas erfarenhet.
Det ser ut att dröja minst tio dar innan vi får nåt regn.
Ingen god nyhet för bönderna. Så håll ut, gott folk.
Kom. Det är Harry. Kom, vännen.
Mord, tillverkning av narkotika med avsikt att sälja?
-Ja, du är skyldig mig fem dollar. -Du sa knark, men inget om mord.
-Du missade det med knarket helt. -Visste ni inte vad åtalet gällde?
Vi fick veta om utlämningen i går.
Ursäkta mig.
-Hon måste ha mördat nån viktig. -Kyle Pierson, en av sina kursare.
Miss Scott verkar inte vara mördartypen.
-Det finns ingen särskild typ. -Jag tror inte hon har det i sig.
Kom nu, Finney.
Jag ska med ett plan och det tar tre timmar till flygplatsen, så...
Hämta fången.
Vi grep henne hos hennes moster.
Mostern skyddade henne, sa att hon var på besök, att hon inget visste.
-Gjorde fången motstånd? -Om de tre rymningsförsöken räknas.
-Fyra, med det i morse. -Släpp mig! Varför gör ni så här?
-Jag har inte gjort nåt olagligt. -Hon är hungrig. Hon åt dåligt.
Trodde ni att jag sa "veterinär"? Nej, jag sa vegetarian.
-Jag äter inte kött. Fattar ni det? -Vi gjorde vårt bästa.
-Till och med soppan är äcklig. -Jag gjorde soppan bara till dig.
Gör mig inga fler tjänster!
-Jag tar över. -Vem är du?
Agent Katherine Parker, justitie- departementet. Jag ska få hem dig.
-Du skojar. -Ser jag ut att skoja?
-Kommer jag dit så mördar de mig. -Du har rätt att tiga.
Allt du säger kan användas mot dig. Du har rätt...
-Snutserier gör mig spyfärdig. -Du har rätt till advokat.
Om du inte har råd utses en åt dig. Förstår du dina rättigheter?
-Jag tolkar det som ett ja. -Trevlig resa.
Ska hon inte ha fotbojor? Hon är hal.
Lyssna inte på pajassnuten.
Var försiktig, ma'am. Hon är bara till besvär.
Du, damen...
Namnet är Parker. Agent Parker.
Vi måste till min moster och hämta Kyles handdator.
-Och varför skulle jag tillåta det? -För att jag inte mördade Kyle.
Men mördaren ville ha hans labb- anteckningar i hans handdator.
-Vi måste dit och hämta den. -Okej. Miss Scott...
Det finns inget "vi" här. Du är inte längre nån ung stjärnhackare.
Du är en mordmisstänkt i mitt förvar, så du lyder mig.
Handdatorn är mitt enda hopp och min moster bor på vägen.
Nej.
-Bara den kan bevisa min oskuld. -Absolut inte.
Snälla.
Inte så fort. Min mosters hus ligger där.
Du kör förbi det.
Du, damen... Parker! Ska du inte ta av de här?
-Vi ska bara hämta handdatorn. -Får jag inte säga hej då?
-Du kan vinka från bilen. -Tack...!
Du får knacka hårdare än så.
Om du tar av de här så går jag in bakvägen. Jag vet var nyckeln är.
Gå runt och kolla. Prova igen.
-Kom igen nu. -Tyst!
Vi måste vänta på henne.
Handdatorn är bevis och jag har rätt till bevis på min rättegång, va?
-Vi ska med planet. -Kan vi inte ta ett senare plan?
Sluta fråga. Vi kan inte.
Man är oskyldig tills motsatsen bevisats.
Jag ber nån här hämta handdatorn och skicka hem den. Hoppa in.
Nej.
Jag hade hoppat in om jag var du. Ska jag släpa dig till flygplatsen?
Mr Lawson, ni sa inget om en federal agent.
Då blir det dyrare, men ni kan lösa det med min man sen.
Nej, ingen har sett oss och vi fick det vi skulle ha.
Vi hittade handdatorn, men jag kan inte öppna filerna utan lösenordet.
-Hon åker med tjejen. -De åker nu.
Miss Scott kanske kan lösenordet.
Lawson vill ha tjejen. Jag tycker att vi ska begära 100 000 till.
Satellittelefoner, satellitbilder... Vad är det med er?
Ni måste informera mig om den här utlämningen.
Jag dödade nyss agent Parker. Sköt ihjäl henne.
Det var en olycka.
Jag skojar, det var ett skämt.
Men jobbet är svårt nog utan att ni döljer saker för mig. Hej då.
Varför fick jag inte en snygg FBI-kille?
Du verkar inte ledsen för din killes död.
Han var inte min kille. Han var bara en vän.
-Vem är du då? -Vem jag är?
Du verkar inte vara den stora, stygga "kvinnlig polis"-typen.
Det finns ingen särskild typ.
Bär du vapen? Det tvivlar jag på.
-Vet du att du pratar för mycket? -Skjuter du mig när jag sticker?
-Förlita dig inte på tur. -Tur?
-Liknar det här tur, tycker du? -Du ger mig huvudvärk. Tyst nu.
-Vad är det för roligt med det? -Sluta. Claire! Nu.
Vänd! Vänta! Vart ska du nu?
Jag hinner inte med det här.
Hallå? Ursäkta... Ursäkta! Du kan inte bara lämna mig här.
Det här är löjligt. Vet du det? Det här är... Vad är det nu?
Har vi kört vilse?
Vet du inte var vi är? Toppen...!
Det är ju helt otroligt. Vad är det? Vänta... Nej, du får inte!
Får jag inte?
De frågar hela tiden var jag gömde liken.
Toppen...! Vissen sallad.
Så går det när man skrämmer folk. Ät nu.
Hur?
Hon tar av hennes handfängsel.
-Vad är det? -Vad är det där för tatuering?
Den är keltisk. Kyle gjorde den. Jag önskar att jag fick behålla den.
-Är den inte permanent? -Nej, kroppsbläck.
Fast Kyle ritar rätt bra, va? Jag menar att han ritade bra.
Jag fattar inte hur nån kan tro att jag skulle skada honom.
Dina avtryck finns på mordvapnet.
De hittade amfetamin i labbet och i din lägenhet. Hur kan nån tro det?
Det las ut av han som mördade honom.
Vilken "han"? Såg du nån i labbet den kvällen?
Okej, fängelselivet måste locka dig. Där får du se många fina tatueringar.
Mina vänner ställer borgen för mig.
Borgen för en mordmisstänkt som flydde utomlands? Dröm på.
Två chokladmilkshake. En till dig. - Och en till dig.
-Tack. -Varsågoda.
Sändare.
Välj en.
-Snyggt skjutet, älskling. -Tack, älskling.
-Nu går vi. -Jag är inte klar än.
Nu.
Jag måste hämta Kyles handdator. Du lyssnar ju inte på mig.
Tror du att du är den enda smarta människan i världen?
Ja, ibland känns det så.
-Varför stack du? -Annars hade jag också mördats.
-Av vem, Claire? -De som vill ha handdatorn.
-Kör tillbaka mig nu. -Nej. Ducka! Håll i dig!
-Är du okej? -Ja.
Ut ur bilen.
Kom.
Spring!
Ta skydd här.
-Om du sticker skjuter jag. -Tack för det...!
-Jag älskar den här spårapparaten. -Kinesisk. Mycket billig också.
Häråt.
De är duktiga. För duktiga.
Vänta.
Är du klar? Nu!
Hoppsan. Signalen försvann.
Där borta till vänster.
De har en spårare. En spårsändare!
Hur hamnade den där?
-Smart. -Hoppas det.
-Vänta lite. Är du klar? -Ja.
Nu!
-Funkar den? -Ja.
-Har du sett dem förut? -På restaurangen.
-Nej, innan dess. -Nej.
Du blöder.
-Hur illa är det? -Du överlever.
-Vad har du gjort där? -Jag gjorde ett misstag en gång. Kom.
Ett misstag? Jag hade kallat det katastrof.
Rakt fram. 17 meter.
Den har stannat. Den är precis...
...där.
Där är spårsändaren.
Jäklar!
Vi blev lurade.
Det här suger. Det suger fett.
Kyle mördas, polisen tar mig och nu försöker folk mörda oss.
-Jag vet inte om de vill mörda oss. -Skjuter de på oss för skojs skull?
-De sköt faktiskt på däcken. -De kanske skjuter som krattor.
Nej, jag tror att de vill ha dig levande.
Varför, tror du? Varför är du så populär?
Det sa jag ju. Kyles handdator.
De tror att jag har den eller vet var den är...
Vi skulle ha väntat på min moster.
Här finns inget.
De är på väg tillbaka till Ashby.
Sändaren flöt nedströms och de går åt motsatt håll.
Så bra. Men vad säger vi till Lawson? Han är sur nog som det är.
-Han är trött. -Trött? Han är fullständigt galen.
Vi säger att spåraren krånglade. Det är problemet med kineserna.
Ingen kvalitetskontroll.
Inte han nu igen...!
-Vad i herrans namn hände? -Finney, va?
-Som du ser missade vi planet. -Jag sa att hon var till besvär.
Ja - och snart kissar jag på mig. Så var ligger närmaste toalett?
-Vi behöver ett hotell, Finney. -Stans enda. Längst ner på gatan.
-Ska jag låsa in miss Scott? -Nej. Hon är min nu.
-Ska jag inte skjutsa er? -Nej.
Vi behöver ett rum.
Är det nåt fel?
Hur ska jag kunna lita på dig? Du har inte varit samarbetsvillig.
Kom igen, agent Parker. Kopplar du aldrig av?
Jag kan tacka ja till Finneys erbjudande och få dig inlåst i natt.
-Vad sägs om det? -Sluta.
Sköt dig.
Vem är det?
Finney. Jag tog med nåt till er.
Varsågod, ma'am.
Det gamla paret då? Har ni hört nåt mer?
-De kan inte vara långt härifrån. -Ingen ser ut som de här i stan.
De här är inte mina.
Din bil brann upp. Jag är rädd att ditt bagage också brann upp.
Så klart...
-Var fick du tag på det här? -Jag har fem systrar.
-Nåt borde passa. -Tack. Jag vill med nästa plan.
-Kan jag hyra en bil i stan? -Nej, tyvärr.
-Var är miss Scott? -Hon duschar.
Är det säkert? Finns det inte ett fönster där?
Lugn, jag tog hennes kläder.
Din bil då? Får jag låna den?
-Jag måste fråga om lov först. -Kan du ringa och fråga?
Hon tar god tid på sig i duschen.
Ja, det gör hon.
Gå däråt, jag går runt.
-Toppen...! -Claire?
Fan, Claire. Det slutar med att du dör.
TVÄTTOMAT
Hoppa in. Håll huvudet nere.
Jag brukar inte hoppa in i bilar med okända karlar.
Då är vi två.
-Jag har blivit av med nåt. -Vet du var?
Det är litet, men snabbt.
Jag hade provat vägen till moster Annie.
Moster Annie?
Vilken väg är det då?
Däråt.
Som om du inte visste det.
Moster Annie, är du där?
-Det här är inte så enkelt, va? -Som alltid när ClA är inblandat.
Jag borde vetat att du skulle sluta i Langley. Du gillade spiontjafset.
Ja, men det handlar inte om människor längre. Jag jobbar med it-fånar.
-Vad har tjejen blivit insyltad i? -Det vanliga. En kille.
Kyle jobbade åt oss.
-Varför förvånar inte det mig? -Han var smart.
Etta i sin kurs på Stanford.
-Varför skyddade ni honom inte? -Vi försökte, men det var för sent.
Har hon sagt nåt om kvällen då han mördades?
-Nej, inte ett ord. -Varför är vi i Ashby?
Hennes moster bor här. Det är hennes enda släkting.
Moster Annie?
Moster Annie, är du hemma?
-Letar du efter den här? -Var hittade du den?
Moster Annie var mycket älskvärd när vi besökte henne förut. Sitt!
Var är hon?
Låt oss säga att hon är på ett bättre ställe.
Va?
Hon hade inget med det att göra.
Vi gör bara vårt jobb.
Det är inget vanligt 9 till 5-jobb, men det betalar räkningarna.
-Vad är lösenordet? -Jag vet inte.
Jag hade aldrig gett er det, så ni kan lika gärna mörda mig med!
Vi struntar i vad du vet. Vårt jobb är bara att hämta dig.
Ta med henne.
Alla står stilla!
-Strunta i henne! -Hjälp mig!
-Claire? -De mördade henne.
-Jag kollar på baksidan. -Du klarar dig.
Det är ingen fara.
Jag tänkte hitta Kyles handdator och gömma mig tills jag hade bevis.
Det var dumt. Det var jättedumt.
-Ja. Inget mer rymmande, okej? -Okej.
Claire, agent Parker har berättat vad som händer med dig.
Du måste ha sett nåt eller nån med Kyle i labbet kvällen då han dog.
Vem frågar? CIA?
Ja.
Jag heter Harry Eden.
Jag är en gammal vän till Kate.
-CIA? Är det sant? -Ja.
Okej... Det var sent. Kyle och jag pluggade till en tenta.
Vi hörde nån komma, så Kyle sa åt mig att gömma mig.
Jag trodde han skojade, men jag gömde mig i ett skåp under ett bord.
Nån kom in i rummet.
Kyle kände igen honom, men sa inte hans namn.
Han lät rädd.
Jag såg honom inte, för bordet var i vägen, men jag hörde på hans röst.
Och sen hörde jag skottet.
Jag stannade i skåpet tills mannen hade gått.
När jag kom till Kyle var han död.
Jag beklagar.
-Såg du inte mannens ansikte? -Nej, jag såg inget för bordet.
Men jag såg hans händer.
Han lekte med pistolen innan han sköt Kyle.
Bollade med den. Det var sjukt.
Vi hoppades att du kunde identifiera honom.
Vet ni inte vem han är?
Jag kan bara säga att vi spanar på en man vid namn Lawson.
John Lawson. Han säljer biologiska och kemiska vapen olagligt.
Kyle skulle ta fram ett medel mot mjältbrand åt oss-
-men upptäckte nåt ännu farligare.
De gör allt för hans anteckningar. Därför måste jag få dem först.
När ska dina chefer säga till hennes chefer att jag inte har mördat nån?
Så enkelt är det inte. Även om du inte dödade Kyle så är du ett vittne.
Så jag är lockbete?
Det gäller nationens säkerhet.
Toppen... Då får jag 21-skottssalut och flagga när min kista kommer hem.
Bara om du uppför dig.
Toppen...!
Håll dig nära Kate. Hon får hem dig.
Känner jag mig tryggare? Nej, jag tror inte det.
-Vi behöver transport. -Det fixar jag åt er.
Hoppas jag inte satte dig i klistret.
Det fixar jag.
Var rädd om dig, Kate. Okej?
Vi ses.
Tack. Och tack för att ni höll öppet för oss.
Går det ett plan i kväll? Då ska vi bara ta oss till flygplatsen levande.
Följer han med?
Jag tror att det vore klokt.
-Han gillar inte mig. -Klart han gör.
Han har hela tiden trott på din oskuld.
-Sällan. -Han sa det till mig.
Försök vara trevlig som omväxling.
Ditt ex då? Följer han med?
Jag ser på hur ni ser på varann att ni är mer än bara vänner.
-Vi skildes åt för många år sen. -Varför?
Inte för att det angår dig...
Harry fick jobb på CIA och jag ett skrivbordsjobb. Det funkade inte.
Du verkar inte vara skrivbordstypen.
-Det finns ingen typ... -Typ. Jag vet.
Gav ditt "misstag" dig det jobbet? Det som gav dig dina ärr?
Jag transporterade en fånge som hade blåst maffian.
Vi gick i en fälla. Han dog och jag fick skulden.
-Och nu händer det igen. -Nej, det här är inte samma sak.
Den här gången får vi hjälp. Om några timmar är vi på väg hem.
Lovar du?
Vill damerna ha nåt mer?
Chantel -97. Den är mycket fin.
Mycket utsökt. Härifrån, för jag har aldrig...
Finney! Han är med oss. Det är lugnt.
Det är en korkskruv.
-Kan du kalla tillbaka din gorilla? -Han är okej, Finney.
Tack.
-Får jag prata med dig? -Kolla henne.
Hur skulle jag veta att han var med oss?
-Vart ska vi, kyparn? -In på mitt kontor.
Varsågod.
Efter dig.
Har du saknat mig?
Sen för en timme sen eller sen vi gjorde slut?
Det var inget sammanträffande att vi hamnade i samma lilla stad.
-Det var ödet. -Lugn.
Det är jag. Minns du?
-Varför jobbar du på fältet igen? -Det var dags.
-Du bad om det, va? -Som jag sa, det var dags.
Vi kan väl ses, Kate.
När du har lämnat fången ses vi.
Jag trodde att du jagade Lawson.
Han måste veta att många är intresserade av lilla Claire nu.
Vi hittar honom om några månader och då bryr jag mig inte.
Men jag bryr mig faktiskt.
Vad hände mellan oss den gången?
-Jag blev rädd. -Klart du blev.
Minns du...
Du är vår transport. Inte sant?
Jag har inget bättre för mig.
Säger "Cro-Magnon" dig nåt?
-Du är hopplös. -Är jag hopplös?
-Är allt...okej? -Jag försökte vara trevlig.
-Hon kallade mig bonnläpp. -Är det lite kärleksgnabb?
Ta livet av mig, nån...!
Vi måste gå. Harry väntar i lobbyn. Vad tycker du? Handfängsel?
Absolut.
-Jag sa ju att jag har slutat rymma. -Jag måste kunna lita på dig.
-På flickscoutheder. -Det där är inte scouttecknet.
Nu kommer de.
Hur fria tyglar ger han dem?
Precis tillräckligt för att de ska snubbla på dem.
Hör du.
-Hur är det med dig? -Rätt bra.
-Säkert? -Ja.
Hon Claire påminner mig om dig när du var yngre.
-Hur då? -Du var lika envis som hon.
-Jag tar det som en komplimang. -Det var det.
Du påminner mig lite om Finney.
-Hur då? -Ni tänker bara på er själva.
-Jag hörde det där. -Visst, hacka på hjälten.
-Vad är det? -Känner du det där?
Det är som om bensinen var slut. Enligt mätaren har vi ¾ tank.
-Toppen...! -Vad ska vi göra nu?
-Vad tror du? -Jag kan inte nya bilmotorer.
-Toppen. Var ligger närmaste stad? -Det är väl Oden.
-Det är 1,5 mil dit. -Den vägen?
-Det går inte. -Det är ingen täckning här.
-Jag hämtar hjälp. -Vänta. Vad är det där borta?
En lada. Den har alltid stått där.
Vi väntar där på dig.
-Jag är strax tillbaka. -Skynda dig.
Är det ofarligt här? Den ser fallfärdig ut.
Den står säkert i hundra år till.
-Hur vet du det? -Jag växte upp på en gård.
-Varför förvånar det inte mig? -Okej, ni två...
Vad var det?
-Kan du gå och kolla, Finney? -Okej.
-Är du okej? -Fråga i morgon - om vi lever då.
-Du ser trött ut. -Det är jag.
Det står hästar och äter där ute.
En av dem sparkade väl till väggen.
-Nu gör vi det. -Ha tålamod, älskling.
Låt dem finna sig tillrätta. De får inte vara på sin vakt.
Du har rätt, älskling. Som vanligt.
Karen?
Vad sägs om lite...
...nojs medan vi väntar?
Åh, Charles...
Du är så romantisk.
Hjälp mig lite.
Tack.
-Vad var det? -Prärievargar.
De kan inte komma in hit, va?
Lugn. Jag trodde inte du var rädd för nåt.
Det är jag inte.
Tack igen.
Hör du.
Har du eld?
Nej, jag röker inte.
Ingen röker längre. Jag borde nog också sluta.
Ja, det borde du nog.
-Känner jag dig? -Nej, jag tror inte det.
Har vi aldrig träffats?
-Nej. -Du har nog rätt. Du verkar bara...
...bekant.
Behöver du skjuts?
Jag älskar att gå, men tack ändå.
Har du nån där hemma?
Menar du en kille?
Nej, en banan. Självklart, en kille.
-Hur så? -Jag är bara nyfiken.
-Nyfiken? -Jag var uttråkad och ville prata.
Nej.
-Så du har ingen? -Du fattar snabbt.
Fråga inte varför jag inte har nån. Alla frågar alltid varför.
Jag är inte lätt att leva med och kan vara alltför krävande...
Sluta. Jag blir helt knäpp. Är du alltid lika självkritisk?
-Allt är sant. -Nej då.
-Du verkar jobbig först, men sen... -Blir jag trevligare, menar du?
Ja. Man ska bara ta sig igenom allt det andra.
Jösses!
Dags att bruka allvar.
När pappa dog slutade jag skolan för att hjälpa mamma.
Hon var stolt när jag blev polis. Mina kompisar gillade det inte.
Bor din mamma i Ashby?
Hon dog i fjol.
Jag beklagar.
Det är bara jag och mina systrar nu.
-Jag är ingen bov. -Nej, det tror jag inte heller.
Den var fin.
Vad fräckt. Den ringlar sig upp för armen.
Den är inte permanent.
Sitt kvar, agent Parker.
-Väntade ni nån annan? -Nej.
Om ni tänker "skjuter han verkligen?" så är svaret ett rungande "ja".
Ni ödslar tid. Claire vet inget och ni har handdatorn.
Claire kan säkert lösenordet.
Jag behöver formeln Kyle upptäckte.
-Jag kan inte lösenordet. -Vi får väl se.
Det här sporrar dig till att säga sanningen.
För du kan väl säga sanningen?
-Jag älskar det här. -Jag kan inte lösenordet.
-Så synd. -Om ni skadar henne ska jag...
Vad då? Gör du så här?
Håll dig lugn, Claire.
-Är han död? -Nej, men han får huvudvärk.
Du också, gumman.
Nej!
Då så... Var var vi?
Jag vet inget om formeln.
Kanske bättrar det här på minnet.
Den här formeln är till ett primitivt medel som är mycket dödligt.
Men inte lika snabbverkande som Kyles.
Kyles formel är mycket mer invecklad, men ändå liknar de varann.
Har du sett nåt sånt?
-Kom igen, Claire. -Titta på den, för helsicke!
-Nej, det har jag inte. -Du kommer att säga det.
Du har sett den. l handdatorn.
-Jag har sett formler i skolan... -Det räcker. Kom.
-Jag vet ingenting! -Vi får väl se.
Hallå? Är det nån där ute? Hallå!
Kate? Åh nej.
-Är du okej? -Var var du?
De tog Claire. Det gamla paret tog henne.
-Jag behöver nycklar. Vem har det? -De ligger väl i en av hans fickor.
-Är han okej? -Ja, han har puls.
-Vad hände med gorillan? -De drogade honom.
-Vad hände med dig? -Drogade de honom? Med mig?
Det var långt att gå, Kate.
Det ligger en mack en bit ner. Vi åker dit och fixar hjälp åt honom.
Vi måste åka. Han klarar sig. Vi skickar hit nån till honom.
Kom.
-Kolla om dina it-nördar vet nåt. -Visst.
-Lawson vill ha svar. -Jag såg det i hennes ögon.
Hon kände igen nåt. Säkert formeln. Den måste finnas i handdatorn.
Bäst vi väcker henne. Lawson kommer strax.
Så ja.
Välkommen hem.
Se på mig. Kate? Se på mig.
Håll ut. Vi kör dig till sjukhuset.
-Du klarar dig. -Okej.
Harry... Det var en fälla.
-Det var en fälla. -Jag vet. Det var inte ditt fel.
Jag kom för sent. Jag borde ha varit där.
Slockna inte nu.
Jag älskar dig. Jag älskar dig så. Kom igen, du repar dig.
Du klarar dig. Våga inte dö nu.
Dö inte.
Kom. Det är Harry.
Hoppa in. Håll huvudet nere.
Du är väl vår transport?
Det är som om bensinen var slut. Enligt mätaren har vi ¾ tank.
Toppen...!
Jag hämtar hjälp.
-Vad hände med dig? -Jag kom för sent.
Det är som om allt händer igen.
Kate?
Är du okej?
Ja.
De tror att Lawson gömmer sig i en gammal kvarn 3 mil härifrån.
Jag har tänkt, Kate... Låt mig göra det. Bara...
Nej! Jag blev av med henne. Jag ska få tillbaka henne.
Du behöver inte bevisa nåt för mig.
-Det handlar inte om dig, Harry. -Okej, men låt mig göra det.
Nej.
-Om jag insisterar då? -Det gör du inte.
-Jag vet var Kyles formel är. -Den är i handdatorn, Kate.
Nej, det är den inte.
-Snart så. -Duktig tjej.
Jag är inne, men jag ser inget som liknar formeln här.
Den måste vara där.
Det här är hans avhandling. Det här är bara en kalender.
Kalender?
-Vad gjorde du? -Jag gjorde ingenting!
Sluta!
Titta här.
Fanskapet var här hela tiden.
Härligt.
-Jag trodde att vi litade på varann. -Det gör vi.
Jag bryr mig bara om Claire nu. Ditt folk skiter i om hon överlever.
-Jag slutar. -Nej.
CIA är inte lika viktigt för mig nu.
Vad ska du göra i verkliga livet?
Det kan vi komma på tillsammans.
Jag kan inte sättas på och stängas av.
Det är annorlunda nu. Det är inte som förut.
Kanske...
Kanske är jag inte din typ längre.
Du brukade säga att det inte finns nån särskild typ.
Släpp mig!
-Håll henne stilla, vännen. -Jag försöker, älskling.
Hon är inte världens mest samarbetsvilliga person.
-Bara en bild till. -Skynda dig.
Vi behöver dig inte vid liv, Claire.
-Jag har vänner på CIA. -Har du det?
Ja. De finns överallt. De hittar er. Ni kan inte fly.
-Inte det? -Jag älskar digitalkameror.
-Ni får gaskammaren för det här! -Så exakta. Tjusigt. Titta, älskling.
Ta henne!
-Där är hon! Skjut henne! -Nu gör vi slut på det.
-Du måste ut på skjutbanan oftare. -Skit ner dig, älskling!
Här måste det vara. Det måste vara här.
Var är du, Lawson?
Var är du?
Jag vet att du är där. Det är bara en tidsfråga.
Jag ser ingen.
-Har du en till? -Va?
-En pistol. -Ja.
-Kan jag få en? -Ja.
-Vi kanske ska ringa efter hjälp. -Ring du. Jag går in.
Du går inte in ensam.
-Det är absolut deras bil. -Tror du att de väntar besök?
Det får vi veta snart.
Okej, nu.
-Täcker du mig? -Ja.
Jag ser honom. Jag ser honom.
Jag tar honom framifrån.
Du går runt och kommer bakifrån.
Nu är du fast!
Stick du. Jag måste hämta andan.
Rör dig inte.
Det var på tiden. Var har du varit?
-Vem är kostymnissen? -Jag har ingen aning.
Vem är du, kostymnisse?
-Clyde Reilly. Vem fan är det? -Han är inte en av oss.
Om vi fått döda din tjej hade det här inte hänt.
-Jag vill inte att hon dör. -Du vill ha tjejen och pengarna.
Var är formeln?
På hennes arm.
Det är en tatuering.
På hennes arm?
Hur smart är det? Det borde jag ha kommit på.
Hör du!
-När får jag betalt? -Du ska få betalt.
Du får betalt nu, mr Jones.
Claire! Det är Kate. Kom. Är du oskadd?
-Är du oskadd? -Ja.
-Var är de? -Där.
Ner!
-Du tror väl inte du kan sticka nu? -Stanna här.
Gå härifrån!
Ge mig Claire, så kan du gå sen, agent Parker. Utan förbehåll.
Nej, det kan du väl inte. Säg hej då, tjejer.
Charles?
Var är Charles?
Jäklar.
Är ni okej?
Jag får se på tatueringen, hetsporre.
-Kyle hade konstig humor, va? -Släpp mig.
Du har blivit för fäst vid pistolen.
Det är en ful ovana du har.
Vi måste härifrån innan Lawson och hans gorillor stormar in.
-Det gör de inte. -Vad menar du?
För du är Lawson.
-Han jobbade ju på CIA. -Det gör han.
Men han är korrumperad.
Jag kom hit för att visa att de hade fel. Men jag hade fel - igen.
Du är så fel på det, Kate.
Varför låg då det gamla paret alltid ett steg före oss?
Du är polis, det kallas spaning.
-Därför hittade du det här stället. -It-nördarna.
Bara en sak till...
Nästa gång du fejkar soppatorsk...
...häll då bensinen i bilen.
Hoppsan.
Riktigt långsamt, Harry...
Lägg ner ditt vapen nu.
-Nu. -Kate...
Gör det!
Nej...
-Nej. -Gör det nu!
-Gör det, Harry. Gör det nu! -Du vinner.
Claire, spring och hitta en telefon och ring efter hjälp. Stick!
Hör du, snuten... Kan du skilja på hjälte och skurk?
Ditt folk, mitt folk... Tror du det är nån större skillnad?
Vet du vad vi har nu? Lönnmördare, knarksmugglare, kärnvapenhandlare.
Vårt folk, vår regering är rejält insyltad i sån skit.
Och justitiedepartementet då?
De utnyttjade och offrade dig.
Det skiter i dig. Jag sa till dem att det med Cohen inte var ditt fel.
Tror du att de trodde mig? Nej, de ville ha dig som syndabock.
Jag har lärt mig leva med det.
Du tog en kula.
För vem? För dem?
Du hade dött om jag inte hade fått dig till sjukhuset i tid.
Jag hade tur som hade dig där.
Du är så naiv, gumman.
Jag fick betalt för att vara sen.
Varför kom du då överhuvudtaget?
För att jag älskade dig.
-Harry! -Jag älskade dig.
-Harry, stanna!
Jag skjuter dig!
Harry, nej!
Jag laddade inte pistolen, Kate.
Jag har hjälp.
Clyde?
Han kan inte dyka upp längre.
Claire? Spring! Spring, Claire!
Fortsätt springa!
Claire, spring! Spring!
Tvinga mig inte skjuta dig. Jag gör det.
-Gör henne inte illa. -Det ska jag inte.
Så länge hon lyssnar på mig.
Vänd dig om. Nu går vi. Gå häråt.
Vad ska du göra när du får formeln?
Jag improviserar. Jag har alltid varit bra på att improvisera. Häråt.
Kom.
Upp för trappan. Kom.
Kom igen, upp för trappan. Fort.
Vänta lite.
Upp.
Kom igen.
Ja, ja!
Fortsätt. Bort till dörren.
Kom igen, Kate! Det ordnar sig.
Nej...!
Nej...
Det måste finnas...
Claire!
-Kom. Vi måste hitta en annan väg. -Det finns ingen.
Kom inte hit!
Nej, nej... Jag ska inte skada dig, Claire.
-Sa du det till Kyle också? -Kyle ville inte lyssna på mig.
-Och det tror du att jag gör? -Om du vet ditt bästa.
-Då måste du förbi mig, Harry. -Är du säker?
Jag gör det. Tvinga mig inte. Det sista jag vill är att skada dig.
-Claire? Vad händer? Rör dig inte. -Vad gör du?
-Du får inte Kyles formel. -Vad gör du? Kom!
Vill Claire försöka rädda världen?
Jag har aldrig gjort nåt rätt, så det är kanske dags att börja.
Okej. Vill du hoppa? Hoppa då.
Jag skrapar av tatueringen från din arm ändå.
Gör det inte. Det löser inget. Kom tillbaka.
Jag gör det för nationens säkerhet.
Kom, Claire. Räck mig handen.
Gör det inte.
Mina ben kanske bryter igenom huden och förstör tatueringen.
Jonesey...
Kom!
-Du ser lite glåmig ut. -Du ser inte heller så kry ut.
Jag har dig. Lugnt och fint. Klättra in här. Jag har dig.
Kom. Jätteförsiktigt.
Du missade stora kroppspulsådern. Lärde de er inget i Langley?
Kom igen. Jag försökte inte döda dig. Jag försökte bara bromsa dig lite.
Sänk vapnet. Du behöver mig för att sälja formeln.
-Gör jag det? -Ja, det är mina kontakter.
Du skulle inte ha skjutit frugan.
Hon gav mig inget val.
Visst är det lustigt? Livet är fullt av val.
Men vissa människor kan aldrig, hur de än försöker, välja rätt.
Sänk vapnet. Vi pratar om det.
Vet du vad ditt problem är? Du är girig.
Du ville ha pengarna och tjejen.
Nej!
Harry!
Det skulle inte bli så här.
Harry!
Jag är rädd att Harry valde fel.
Men du har chansen att välja rätt. Gå dit bort!
Tro inte att jag för att jag sköt Harry först har några skrupler.
Dessutom är det fan så mycket lättare att bara skjuta er.
Tack för allt. Jag ringer dig från flygplatsen.
Ja, ma'am.
Du älskade honom, va?
Ja, det gjorde jag.
Är du okej?
Ja, jag är fri. Vad mer kan jag begära?
Om jag fick bestämma hade jag låst in henne och kastat nyckeln.
-Finney... -Absolut.
-Tack. -För all del.
-Varför gör du så? -Vad tror du?
Just det.
-Hur får vi bort den här? -Sprit.
-Räcker det? -Ja.